Es nezinu īstos vārdus.
Šeit vajadzētu septonu.
Jūs bijāt īsts bruņinieks.
Nekad nesitāt mani nepelnīti.
Velns!
Izņemot to reizi Meidenpūlā.
Atraitnes pīrāgu apēda kroga puika.
Nevis es. Es jums teicu.
Ak, tu...
Tas vairs nav svarīgi.
Es atstātu jūsu zobenu, bet...
tas tikai rūsētu zemē.
Kaut jūs nebūtu nomiris, sīr.
Es rūpēšos par zirgiem.
Es varētu ēst kā karalis, ja jūs visus trīs pārdotu.
Vismaz gadu vai divus.
Un pēc tam?
Tā ceļa galā ir noziedzība vai ubagošana.
Mēs varētu doties uz pilsētu.
Uz Karaļa ostu? Uz Lanisportu?
Varētu iestāties Pilsētsardzē.
"Pietiek izvarot, sīr!"
Manā plaukstā ieguļ tikpat ērti kā viņējā.
Un Ešfordas pļavā notiek turnīrs.
Sveiks! Vai tu esi staļļa puika?
Jājamzirgu norīvē un visiem trim iedod auzas.
-Vai varēsi aprūpēt? -Varētu, ja gribētu.
Neizrunājies! Aprūpē zirgus!
Par labu darbu dabūsi grasi, par sliktu - pa ausi.
Sēdiet, kur gribat.
Ir labs, garšaugos cepts jērs
un dēla nomedītās pīles. Ko ņemsiet?
Abus.
Esat gana ražens, lai tos pievārētu.
-Cik tālu līdz Ešfordai? -Dienas jājiens.
Mans puika aprūpē jūsu zirgus vai atkal ir prom?
-Nē, viņš ir te. -Puse pilsētas devusies uz turnīru.
Arī manējais aizskrietu, ja es ļautu.
Nesaprotu, kāpēc. Bruņinieki tādi paši vīrieši vien ir.
Un nevienas divkaujas iznākums nav izmainījis olu cenu.
Arī jūs turp dodaties?
Es redzēju tevi sapnī.
Velns, netuvojies man! Vai dzirdi?
Kungs?
Neliecieties par viņu ne zinis. Atnesīšu jums ēdienu.
Ei!
-Mans kungs! -Tu, zagli!
Negribēju jūs aizvainot.
Tūliņ pat novelc bruņas!
Priecājies, ka Pērkons neiespēra pa tavu dumjo pauri.
Tas ir kara zirgs, nevis rotaļlieta.
Es prastu jāt tikpat labi kā jūs.
Aizver savu nekaunīgo muti!
Neaizmirsti, ka esmu bruņinieks.
Jūs neizskatāties kā bruņinieks.
Vai tad visi bruņinieki izskatās vienādi?
Nē, bet viņi neizskatās tā kā jūs.
Jums jostas vietā ir virve.
Ja tā notur maksti, tad savu darbu paveic.
Tātad jūs jājat uz turnīru?
Vai domājat cīnīties?
-Jā, droši vien. -Ņemiet mani līdzi! Lūdzu!
-Un ko par to teiks tava māte? -Neko neteiks.
Viņa ir mirusi.
Vai tad krodziniece nav...
-Vai tu esi bārenis? -Un jūs?
Reiz biju.
Līdz mans kungs mani pieņēma.
Iemācīja rīkoties ar ieročiem, jāt un...
Patiesībā iemācīja man visu.
Cik nu spēja.
Ja jūs paņemtu mani uz Ešfordu, es būtu jūsu ieroču nesējs.
Un jūs mani mācītu. Cik spētu.
Nē, man nevajag ieroču nesēju.
To vajag katram bruņiniekam, un izskatās, ka jums - vairāk nekā citiem.
Man izskatās, ka tev vajag pa ausi.
Pieber man tarbu ar auzām. Es dodos uz Ešfordu.
Viens.
Klausies, puika!
Tici man, tev būs labāk, ja nekalposi tādiem kā es.
Tas par palīdzību.
Piktojies, cik tīk. Zinu, ka to pacelsi, tiklīdz būšu prom.
Atvainojiet, vīri!
Vēlos runāt ar spēļu rīkotāju.
Ko tu gribi?
Atkal trāpīju.
Esmu ieradies uz turnīru.
Mans kungs rīko bruņinieku turnīru.
Vai tu esi bruņinieks?
Ei!
Vai bruņiniekam ir vārds?
Danks.
Sīrs Danks.
Kopš puikas gadiem biju ieroču nesējs sīram Ārlanam no Penitrī.
Pirms nāves viņš iecēla mani bruņinieka kārtā. Ar savu zobenu.
Šis rokturī ir viņa penijs.
Jā, redzu. Šis tiešām ir zobens.
Bet nekad neesmu dzirdējis par Ārlanu no Penitrī.
Tātad tu esi viņa ieroču nesējs?
Viņš gribēja, lai es arī reiz kļūstu par bruņinieku.
Vai es reiz kļūšu par bruņinieku?
Par tādu pašu kā jūs.
Pirms nāves viņš lika, lai padodu zobenu un nometos ceļos.
Vēlēja būt labam bruņiniekam, aizstāvēt vājos un nevainīgos.
Cik spēka kalpot valstībai. Un es zvērēju, ka to darīšu.
Tiesa, bruņinieks drīkst iecelt bruņinieka kārtā.
Vai tam bija liecinieki?
Tikai sarkanrīklīte ērkšķu krūmā.
Tu esi Ešfordā, puis.
Vai zini, ko šeit dara ar viltvāržiem?
-Es tas neesmu. -Mēs tevi kailu pakārsim
aiz plaukstām un pēdām.
Nolaidīsim uz šķēpa ar pakaļu pa priekšu un izdrāzīsim sausu.
To sauc par Ešfordas krēslu.
Tāpēc prasu vēlreiz:
vai tavai iecelšanai bija liecinieki, izņemot draņķa putnu?
Nu, tas...
Redziet, lija.
Es tevi nesu cauri.
Ešfordas krēsls.
Vai tev spēruši pa galvu?
-Šeit ir Āres, nevis Upjzemes. -Ešfordas krēsls.
Domā - mēs nevaram vien atkauties no zemniekiem,
kuri laužas pieteikties turnīros?
Vajadzēs naudu.
Bruņas, zirgus, vīrus, apmācību, ja dievi būs labvēlīgi.
Iedomājies - ja Laionelam Barateonam uzbruktu nabadzīgs zemnieks.
-Tā būtu... -Pavisam citāda izklaide.
Es neesmu zemnieks.
Tomēr esi ieradies tā ģērbies.
Klausies!
Mans kungs nez kāpēc ir iedomājies, ka ir svarīgs vīrs.
Tāpēc man uzdots atraidīt visus sīkbruņiniekus
un algotņus, kuri grib cīnīties.
Vai saproti? Šeit apgrozās prinči.
Jā, protams.
Tavs nelaiķis saimnieks...
Vai īstie bruņinieki viņu šeit pazītu?
Bija kungu telts
ar Dondarionu nama karogu.
Jā, tas ir sīra Manfreda nams.
Sīrs Ārlans dienēja pie viņa tēva Dornē.
Sīrs Manfreds mūs atcerēsies.
Nešaubos, ka pēc smakas vien.
Ja viņš par tevi galvos, rīt pirms turnīra
atved viņu šurp. Pavadoņus atstāj.
-Kā teiksiet. -Jā.
Vai tu apzinies, ka zaudētājs atdod savus ieročus,
bruņas un zirgu uzvarētājam un pēc tam viņam tie jāizpērk?
-Jā. -Un tev izpirkšanai pietiks naudas?
Ak, dievi, nē.
Gribēju teikt - man naudu nevajadzēs.
Septiņi s...
Pieskati tos abus! Laba meitene.
Atvainojiet, kungi. Man jārunā ar sīru Manfredu.
Viņš guļ diendusu.
Par sudraba briedi pamodināšu.
Man...
Man nav sudraba brieža.
Kas tu par bruņinieku, ja nav brieža?
-Krūmu bruņinieks, vai ne? -Kas?
Bruņinieks, bet nožēlojams.
Nē, es neesmu nožēlojams.
Viņam jāguļ zem krūma, jo neviens kungs nepieņem.
Tas ir nožēlojami.
Un sīrs Manfreds izjāja viņa sievu.
Nē, man nav sievas.
Te bieži nāk dažādi vīri.
Viņam patīk drāzt sievas.
Gandrīz tikpat ļoti kā mūs.
Teica arī, ka gribot nokrāsot visu pasauli sarkanu.
Mēs jau esam sarkanmates.
Esam gan.
Un kad sīrs Manfreds varētu mosties?
Pienāc pievakarē.
Pievakarē.
-Visu labu! -Jā.
Pakaļa.
Kāpēc viņa tā teica?
Es neesmu nožēlojams.
Katrā ziņā ne tik nožēlojams, lai tas būtu pieminēšanas vērts.
Un sīrs Ārlans vienmēr teica, ka tieši krūmu bruņinieki
ir visīstākie bruņinieki.
Kad uzvarēsim pirmajā gājienā,
iegūsim zaudētāja bruņas un zirgu vai zeltu.
Tad es nebūšu nožēlojams.
Jā, es teicu "ja uzvarēsim".
Mazu mirklīti pasapņot nav nekāda valsts nodevība.
Nečakarē mani, Reimun.
Tu esi nekam nederīga žurka.
Ko blenz, zilacainais mūlāp?
Vai tas ir garais zobens?
Jā, un man uz to ir tiesības.
Dīvaina vārdu izvēle.
Esmu sīrs Stefors Fosovejs.
Stājies man pretī!
Kā redzi, mans brālēns vēl nav gatavs.
Lūdzu, sīr.
Es neesmu gatavs, bet mans brālēns ir pavisam sapuvis.
-Izsitiet no viņa sēklas. -Klusē!
Pateicos, bet man ir darīšanas.
Ko? Krūmu darīšanas, vai?
Tāds būda.
Dumjais izdzimtenis.
Sīr Grāns!
Varbūt jāpameklē klusāka apmešanās vieta.
Velns!
-Viņš joprojām guļ. -Joprojām?
Viņu moka podagra.
Viena no dzīves absurdajām sīkajām likstām.
Nabadziņam naktīs nav miera.
Protams, tikai...
Man ar viņu steidzami jārunā,
lai rīt tieku sarakstos.
Kur?
Viņš runā par turnīru.
Tas ir briesmīgi bīstami.
Jā, nu...
Man nav daudz citu iespēju, vai ne?
Ja gribu dienēt pilī.
Viņš liek uz spēles savu miesu svešiniekiem par prieku.
Gluži kā mēs, ne?
Klusē! Tu taču esi mirusi.
Atrodi drošāku nodarbošanos, puis.
-Pašam būs labāk. -Teica viena staigule otrai.
Kāpēc jūs mani izsmejat?
Es tikai lūdzu palīdzību.
Apciemošu sīru Manfredu no rīta.
-Piedod, puis. -Jā, mēs negribējām tevi izsmiet.
Katrā turnīrā redzam daudz zaļu puišeļu.
Visiem slava prātā, bet rokās nedodas.
Varbūt es būšu citāds.
Izturies labi pret savu ķermeni, bruņiniek, jo cita tev nebūs.
Šis drosminieks uz priekšu iet
Pamet dzīvi pierasto
Tēvu, draugu
Pasaule var ļauna šķist
Liktenis tam vientuļnieka ceļu lēmis
Cauri veiksmes gaiteņiem
Zēns necilais uz spēles visu liek
Par šķībiem skatieniem daudz nebēdā
Varbūt muļķis viņš
Pie spožā vairoga jo cieši turas
Pēc liela goda puisis tīko
Patiesību noslēpt domā
Ja raduraksti pieticīgie gaismā nāks
Baisa nāve liesmās gaida viņu
Ja pūķis atklās to
Kas ar svešu vārdu maskējas
Puscilvēk! Puscilvēk!
-Vai es izskatos kā puscilvēks? -Jā.
Puscilvēks, pusmilzis.
Piedod. Man nevajadzēja skubināt tevi cīnīties ar brālēnu.
Viņš tev būtu salauzis roku vai celi.
Viņam patīk apskādēt vīrus aplokā,
jo var gadīties, ka jāstājas tiem pretī cīņā.
Tev viņš neko nesalauza.
Esmu radinieks.
Lai gan viņš ir no vecāka zara
un nepārtraukti to atgādina.
Vai jūs ar brālēnu piedalīsieties turnīrā?
Viņš piedalīsies.
Es arī gribētu, bet esmu tikai ieroču nesējs.
Tu labi cīnies, būdams ieroču nesējs.
Tu varētu būt pretendents.
Kā vairogu tu gribi sadragāt?
Tas nav no svara.
Visi tā saka.
Taču ir ļoti no svara.
Vai esi izsalcis?
Vienmēr esmu.
Laionels Barateons, saukts par Smejošo Vētru.
Domāju, ka būs raženāks.
Pirms četrtūkstoš gadiem...
-Četrtūkstoš gadi... -Kur tu ej?
Es dzirdu tikai mūlāpus. Pats savu balsi nedzirdu.
Man radusies dziļa doma, ja kāds gribētu paklausīties.
Pirms četrtūkstoš gadiem
mūsu senči sapulcējās tajā lielajā laukā,
lai nozvetētu cits citu ar nūjām un mazliet papriecātos.
Runā, ka tas esot bijis pirmais turnīrs šajā valstī.
Nu, es teikšu...
Velns, ko es gribēju teikt? Pirmais turnīrs?
Cilvēki nebūtu varējuši izdomāt tādu izpriecu.
Kurš tad tas bija?
Kurš tas bija?
Pie velna! Simts zelta gabalu vīram, zvēram vai dievam, kurš mani ievainos.
Tagad ēdiet savus putnus! Lai varam sākt dejas.
Vai tev kādreiz ir situši pa seju?
Kā, lūdzu, sīr Laionel?
Lieliem vīriem
sit biežāk nekā maziem. Vai zināji?
Nē, bet es tam ticu.
Vai tāpēc tu uzmet kūkumu?
Lai nedabūtu pa seju?
Es neuzmetu kūkumu.
Tu visu vakaru sēdi sarāvies kā jaunava kāzu naktī.
Negribēju izrādīt necieņu, sīr.
Manā pusē mēs jau bērnībā iemācāmies palikt nepamanīti.
Septiņi dievi apveltījuši tevi ar staltumu,
tad esi stalts.
Citādi atzīšu tev par ķeceri un sadedzināšu.
Noslīcināšu, nometīšu no augsta...
Nezinu. Ko dara ar ķeceriem?
Sadedzina, kungs.
Labi.
Ko tu man esi atvedis?
Sīr, es...
Ļoti atvainojos. Es nezināju...
Tu gribi izpelnīties manu labvēlību,
bet ierodies tukšām rokām?
Lords Kefrins.
Mūlāps sarkanajā kamzolī.
Viņš nemaksā īri.
Viņa ļaudis katru ziemu badojas, tomēr viņš dzimtas pagrabos
samakarēja šo nieciņu, jo saprot, ka visi cilvēki
vēlas vai nu tavu palīdzību, vai galvu.
Vai esi atnācis pēc manas galvas?
Ko?
Nē.
Tad ko, ellē, tu dari manā teltī?
Vakariņas.
Diezgan saprātīgi.
Vakariņas.
Kā tevi sauc, puis?
Danks. Sīrs Danks.
Tas ir smieklīgi.
Vai tev patīk dejot?
Kam tad nepatīk?
Jūra viļņojās. Gaiss garšoja pēc sāls.
Bet es gribēju uzzināt, ko vīri dara, kad iet bojā jūrā,
tāpēc devos iekšā vētrā.
Vai jums nebija bail?
Katrā vīrā ir daudz vīru.
Bet man vajadzēja to izdarīt.
Vētrgalieši to darījuši vienmēr.
Un, ja to spēj viņi, tad spēju es arī.
Labāk ar to nemocīties.
Es daudz mokos.
Reizēm šķiet, ka par daudz mokos.
Un beigās sāku mocīties par mokām.
-Esmu veikls un stiprs. Protams. -Protams.
-Bet jūs arī. -Protams.
Un jūs esat apguvis zobenu un šķēpu cīņas
pie valstības labākajiem meistariem.
Kādas man ir izredzes? Godīgi.
Tev nav nekādu izredžu.
Bet mēroties spēkiem ar cienīgu pretinieku ir liels gods.
Neapvainojieties, kungs.
Jums viegli tā teikt.
Jums ir vārds, mantojums.
Viens zaudējums, un es vairs nespēšu izpirkt savu zirgu.
Bruņinieks bez zirga nav nekāds bruņinieks.
Jā.
Ko tad lai es daru?
Es nezinu.
Esmu stipri piedzēries.
Labi.
Paldies.
Piedod.
Sīrs Ārlans no Penitrī.
Tēva uzdevumā jūs medījāt Maitasputnu karali Sarkanajos kalnos.
-Es biju mazs puika... -Vai neteici, ka esi dornietis?
Nē, teica, ka viņam esot kāts kā dornietim.
Nē, es teicu, ka esmu kāris dorniešus.
Varbūt aprunāsimies no rīta.
Es nepazīstu ne tavu bruņinieku, ne tevi, brāl. Pazūdi!
Bet sīru Ārlanu ievainoja jūsu tēva dienestā.
Kā jūs varējāt viņu aizmirst?
Mans tēvs devās kalnos ar 800 zobeniem.
Esam aizmirsuši vīrus, kuriem gājis daudz plānāk.
Lūdzu, kungs. Man neļaus cīnīties,
ja par mani negalvos bruņinieks vai lords.
Kas man par daļu?
Tu!
Ko...
Ko tu dari?
Cepu zivi.
Vai jūs arī gribat?
Nē. Kā tu šeit nokļuvi? Vai nozagi zirgu?
Es atbraucu jēru ratos.
Jēru ratos.
Meklē citus ratus!
Jūs mani neaizdzīsiet. Man tajā krogā bija diezgan.
Klausies! Pietiek runāt pretī, puika!
Vajadzētu pārmest tevi pār zirgu un aizvest mājās.
Tad būtu jājāj līdz pašai Karaļa ostai.
Jūs palaistu garām turnīru.
Karaļa osta? Vai esi no Blusu Gala?
Nē.
Jā.
Kāpēc tās ir šeit?
Es tās izmazgāju.
Es iekūru uguni, noķēru zivi un apkopu zirgus.
Būtu uzcēlis jums arī telti, bet nevarēju to atrast.
Tā ir mana telts.
Tas ir koks.
Jā, un īstam bruņiniekam citu telti nevajag.
Labāk guļu zem zvaigznēm nekā piedūmotā teltī.
Un ja nu sāk līt?
Koks pasargās.
Koki laiž cauri ūdeni.
Tā gan.
Kā jūs sauc?
Danks.
Sīrs Danks. Bruņiniekam tāds vārds neder.
Saīsinājums no "Dankans"?
Jā... Jā.
Sīrs Dankans no...
Sīrs Dankans Garais.
Neesmu par tādu dzirdējis.
Vai tu pazīsti visus bruņiniekus?
Labos pazīstu.
Kā tevi sauc, zagli?
-Egs. -Egs.
Nu ko, Eg,
man vajadzētu nopērt tevi zili melnu un patriekt.
Bet izskatās, ka tu daudz neēd.
Un, ja apsolīsi klausīt uz vārda,
tu drīkstēsi man kalpot turnīra laikā.
Pēc tam...
paskatīsimies.
Man nekā daudz nav, bet, ja tu izrādīsies noderīgs,
tad būsi apģērbts un paēdis.
Varbūt apģērbs būs raupjš un ēdienā sālīta gaļa un sālīta zivs,
bet badā nepaliksi.
Un es apsolos tevi nepērt.
Ja vien nebūsi pelnījis.
Jā, milord.
Sīr!
Esmu tikai krūmu bruņinieks.
Krītoša zvaigzne nes laimi tiem, kuri to redz.
Guli, puika!
Pārējie bruņinieki savās kungu teltīs
skatās uz zīdu, nevis debesīs.
Vai gribi norauties pa ausi?
Tātad laime tiek vienīgi mums?
Subtitrus tulkoja: Dace Andžāne