Nežinau, ką pasakyt.
Čia turėtų būt septonas.
Buvai tikras riteris.
Ir nelupdavai manęs be reikalo.
Velnias.
Išskyrus tą vieną kartą Mergelių Duburyje.
Našlės pyragą surijo užeigos patarnautojas.
O ne aš. Juk sakiau tau.
Ak, tu!..
Jau nebesvarbu.
Palikčiau tau kalaviją, bet...
Surūdys po žeme.
Gaila, kad numirei, sere.
Aš pasirūpinsiu žirgais.
Jei parduočiau visus tris, valgyčiau kaip karalius.
Metus ar dvejus.
O paskui kas?
Tektų plėšikaut arba elgetaut.
Galėtume nukakti į miestą.
Karaliaus Uostą arba Lanisportą.
Galėčiau tarnauti miesto sargyboje.
"Liaukitės prievartauti, sere!"
Man jis tinka taip pat puikiai kaip tiko jam.
Ašfordo lankoje vyks turnyras.
Sveikas. Tu arklininkas?
Noriu, kad nuvalytum žirgui šonus ir visiems trims paduotum avižų.
-Pasirūpinsi jais? -Galėčiau, jei norėčiau.
Neatsikalbinėk. Pasirūpink žirgais.
Jei pasistengsi, gausi varioką, o jei ne, gausi į ausį.
Sėsk, kur patinka.
Turim gardžios keptos ėrienos, įtrintos žolelėmis
ir kelias sūnaus nušautas antis. Ko labiau norėtum?
Visko.
Toks dičkis kaip tu tikrai sušveistų.
-Ašfordas toli nuo čia? -Diena kelio jojant.
Ar mano berniukas rūpinasi tavo žirgais, ar vėl paspruko?
-Ne, jis čia. -Pusė miesto iškūrė pažiūrėt turnyro.
Maniškiai irgi būtų išlėkę, jei būčiau leidusi.
Neišmanau, kodėl. Riteriai sukurti kaip ir kiti vyrai.
Ir negirdėjau, kad po turnyro būtų pasikeitusi kiaušinių kaina.
Pats ketini kautis turnyre?
Aš tave sapnavau.
Nelįsk prie manęs, girdi?
Milorde...
Nekreipk į jį dėmesio, sere. Atnešiu valgio.
Ei!
-Milorde... -Vagišiau.
Nenorėjau tavęs įžeisti.
Nusivilk šarvus.
Džiaukis, kad negavai iš Griaustinio su kanopa į savo kvailą galvą.
Jis karo žirgas, o ne ponis vaikui.
Galėčiau joti ne prasčiau už tave.
Užsičiaupk srėbtuvę, įžūlus vaikėze.
Aš riteris, tavo žiniai.
Tu nepanašus į riterį.
O visi riteriai turi būt vienodi?
Ne, bet į tave jie irgi nepanašūs.
Pas tave virvė vietoj kardasaičio.
Svarbiausia išlaiko kalaviją makštyje.
Joji į turnyrą?
Ruošiasi dalyvauti?
-Gal ir taip. -Pasiimk mane drauge, sere.
-O ką pasakys tavo mama? -Nieko.
Ji mirusi.
O tai užeigos savininkė ne?..
-Tu našlaitis? -O tu?
Buvau kadaise.
Kol mano seras nepriglaudė manęs.
Išmokė kovoti, joti ir...
Jis mane išmokė visko.
Kaip sugebėjo.
Jei pasiimtum į Ašfordą, galėčiau būti tavo ginklanešys.
O tu galėtum mokyti mane. Kaip sugebėtum.
Man nereikia ginklanešio, berniuk.
Kiekvienam riteriui reikia. O panašu, kad tau jo reikia labiau nei kitiems.
O man panašu, kad tu prašaisi į ausį.
Pripilk maišą avižų. Joju į Ašfordą.
Vienas.
Vaikine...
Patikėk, tokiam kaip aš geriau ginklanešiu nebūt.
Čia už pagalbą.
Raukykis kiek nori. Kai išjosiu, vis tiek pasiimsi.
Atsiprašau, vyrai.
Noriu pakalbėti su turnyro valdytoju.
Ko tu nori, žmogau?
Pagavau vėl!
Atvykau į turnyrą.
Mano lordo turnyre varžosi tik riteriai.
Ar tu riteris?
Ei!
Gal net riteris, turintis vardą?
Dankas.
Seras Dankas.
Nuo vaikystės buvau sero Arlano iš Grašmedžio ginklanešys.
Prieš mirtį jis įšventino mane į riterius savo kalaviju.
Štai čia jo moneta ant rankenos.
Na, taip, čia kalavijas.
Bet apie Arlaną iš Grašmedžio nesu girdėjęs.
Sakai, buvai jo ginklanešys?
Jis norėjo, kad tapčiau riteriu, kaip ir jis.
Sere, ar būsiu riteris kada nors?
Kaip tu.
Prieš mirtį jis paprašė atnešti ilgąjį kalaviją ir liepė man klauptis.
Prisakė būti geru riteriu, ginti silpnuosius ir nekaltuosius.
Iš visų jėgų ginti karalystę. O aš prisiekiau, kad taip ir bus.
Taip, riteris gali įšventint kitą vyrą.
Ar kas nors matė, kaip buvai įšventintas į riterius?
Tik liepsnelė erškėčių krūme.
Čia Ašfordo valdos, vaikine.
Žinai, kas čia būna tiems, kas apsimetinėja riteriais?
-Ne. -Pakabinam ant virvės nuogą.
Už rankų ir kojų.
Tada nuleidžiam, šikna žemyn, ant išgaląsto kuolo, kad sausai iškruštų.
Vadinam Ašfordo krėslu.
Todėl klausiu dar sykį,
ar kas nors, be paukščio, matė, kaip tave įšventino į riterius?
Na...
Matot, tąsyk lijo.
Traukiu tave per dantį juk.
Ašfordo krėslas.
Gal tau galvą įspyrė kažkas?
-Čia Vingis, o ne Upių žemės. -Ašfordo krėslas...
Manai, mes vejam lauk kaimiečius,
trokštančius patekt į turnyrą?
Juk tam reiktų monetų.
Šarvų, žirgų, vyrų, apmokymų, dievų malonės.
Įsivaizduok, jei vargšas kaimietis rungtyje pultų Lajonelį Barateoną.
-Tai būtų... -Kitokia pramoga.
Na, aš ne kaimietis.
Bet apsivilkęs kaip toks.
Paklausyk, žmogau.
Mano lordas Ašfordas įsivaizduoja esąs labai svarbus, dievai žino kodėl,
bet tai reiškia, kad turiu vyt šalin žemvaldžius riterius
ir samdinius, ieškančius čia iššūkių.
Supranti? Čia gi pilna princų.
Žinoma.
Tavo velionį šeimininką...
Gal jį pažinojo kuris nors iš čia susirinkusių garsių riterių?
Mačiau palapinę...
Su Dondarionų giminės vėliava.
Taip, sero Manfredo, iš tos giminės.
Prieš kelerius metus Seras Arlanas Dorne tarnavo jo lordui tėvui.
Seras Manfredas prisimins mus.
Taip, jau vien tik iš kvapo.
Jeigu jis už tave laiduos, ateikit pas mane su juo kartu,
rytoj prieš prasidedant turnyrui. Palydos nesiveskit.
-Kaip pasakysi. -Gerai.
Juk žinai, kad turnyre pralaimėjusiojo ginklai, šarvai ir žirgas
atitenka nugalėtojui ir atgaunami tik už išpirką?
-Taip. -Turi monetų tokiai išpirkai?
Dievai žino, kad ne.
Nes man jų neprireiks.
Velniai...
Prižiūrėk tuos du. Gerutė.
Atleiskite, serai. Man reikia pasikalbėti su seru Manfredu.
Jis snaudžia, sere.
Duok elnią ir prižadinsiu.
Aš...
Neturiu elnio.
Koks riteris neturi sidabrinio elnio?
-Klajojantis riteris, ar ne? -Kas?
Kaip riteris, tik liūdnesnis.
Aš nesu liūdnas.
Tenka miegot patvoriuose, nes joks lordas nesamdo.
Tikrai liūdna.
O seras Manfredas išdulkino jo žmoną.
Ne, aš neturiu žmonos.
Nes įpratusios čia matyt kitus vyrus.
Jam patinka dulkint žmonas.
Panašiai kaip patinka dulkint mus.
Jis man sakė, kad yra pasiryžęs nudažyt pasaulį raudonai.
Mes tai jau tikrai raudonos.
Taip.
Kaip manote, kada seras Manfredas atsikels?
Siūlau pamėgint vakare.
Vakare.
-Viso gero. -Taip.
Velnias.
Kodėl ji taip pasakė?
Aš nesu liūdnas.
Bent jau tikrai ne tiek, kad būtų verta apie tai kalbėt.
Be to, seras Arlanas sakydavo, kad klajojantys riteriai
yra patys tikriausi riteriai.
Kai laimėsim pirmą rungtį,
mums atiteks pralaimėtojo šarvai ir žirgas arba auksas.
Tada tikrai nebūsiu liūdnas.
Gerai, sakiau jeigu laimėsim.
Juk ne nusikaltimas prieš karalių retsykiais pasimėgaut malonia mintimi.
Nejuokauk su manim, Reimonai.
Tu nieko vertas žiurkiūkštis.
Ko čia vėpsai, mėlynaki nuokruša?
Turi ilgąjį kalaviją?
Taip, jis man priklauso teisėtai.
Kaip keistai pasakei.
Aš esu seras Stefonas Fosovėjus.
Susikauk su manim.
Kaip matai, mano pusbrolis dar nepribrendęs.
Taip ir padaryk, sere.
Aš gal nepribrendęs, bet mano pusbrolis jau supuvęs.
-Išbarstyk jo sėklas. -Patylėk.
Dėkoju, bet turiu kitų reikalų.
Klajojantis riteris turi kitų reikalų.
Na, bet tu ir stambus.
Šunsnukis neraliuotas.
Sere Grensai!
Gal reiktų susirasti tylesnį kampą.
Velnias.
-Jis dar miega. -Vis dar?
Dėl kojos pirštų podagros.
Viena iš absurdiškų gyvenimo kankynių.
Naktį blaškosi, vargšelis.
Žinoma, tiesiog...
Man reiktų pakalbėti su juo kuo greičiau,
kad rytoj mane įtrauktų į sąrašus.
Kas čia?
Tai reiškia dvikovą.
Labai pavojingą.
Taip, bet...
Neturiu daug pasirinkimų.
Jei noriu tarnauti pilyje...
Turi rizikuoti savo kūnu nepažįstamųjų pramogai.
Ar čia ne mūsų darbas?
Užsičiaupk. Tu turi būt negyva.
Susirask saugesnę profesiją, vaikine.
-Būsi laimingesnis. -Pasakė viena kekšė kitai.
Ar būtina tyčiotis iš manęs?
Tik paprašiau trupučio pagalbos.
Bandysiu ateit pas serą Manfredą ryte.
-Atleisk, vaikine. -Nenorėjom tyčiotis.
Per kiekvieną turnyrą matom daug žalių bernų.
Visi trokšta šlovės, bet jos pasiekt nesugeba.
Na, gal su manim bus kitaip.
Saugok savo kūną, riteri.
Kito tokio nebegausi.
Mūsų narsusis karys leidžiasi į kelią
Palikdamas viską, ką žinojo
Jis tėvas ir bičiulis
Ir pasaulis gal atrodo nuožmus
Likimas veda jį vienišu keliu
Likimo koridoriuose
Iš nieko kilęs vaikis rizikuos viskuo
Nepaisydamas kreivų žvilgsnių
Gal jis tiesiog kvailys
Su skydu veidrodiniu
Garbė ir ambicijos
Neleis jam pasakyt tiesos
Nes jei kukli kilmė bus atskleista
Jo laukia žiauri mirtis liepsnose
Nes drakonas pamatys
Kad po apgaulės šydu Slepiasi tiktai žmogus
Pusžmogi!
-Aš tau panašus į pusžmogį? -Taip.
Pusiau žmogų, pusiau milžiną.
Atleisk, man nederėjo tavęs raginti kautis su mano pusbroliu.
Jei tik būtų galėjęs, jis būtų sulaužęs tau ranką ar kelį.
Jam patinka karšti vyrams kailį kieme,
jei paskui tektų susikauti su jais turnyre.
Tau jis kaulų nesulaužė.
Mes vieno kraujo.
Nors jis priklauso senesnei obels šakai
ir nuolat man tai primena.
Judu su pusbroliu dalyvausite riterių turnyre?
Jis dalyvaus.
Aš irgi norėčiau, bet esu tik ginklanešys.
Gerai kovoji kaip ginklanešys.
O tu atrodai kaip rimtas kovotojas.
Kieno skydą ketini perskelti?
Man vis tiek.
Taip ir dera sakyti.
Bet iš tiesų tai labai svarbu.
Alkanas?
Visada.
Lajonelis Barateonas. Jį vadina Kvatojančių Griaustiniu.
Maniau, bus stambesnis.
Prieš keturis tūkstančius metų...
-Keturis tūkstančius metų... -Kur eini?
Girdžiu tik tuos nuokrušas. Net savęs negirdžiu.
Man šovė gili mintis, jei teiktumėtės paklausyti.
Prieš keturis tūkstančius metų...
mūsų protėviai susirinko dideliame lauke
nuleist vienas kitam kraują lazdomis ir šiek tiek pasilinksmint.
Sako, kad tai buvo pirmasis riterių turnyras šioje šalyje.
O aš sakau...
Ką norėjau pasakyt? Pirmasis turnyras?
Vyrai negalėjo sugalvot tokio džiaugsmo.
Tai kas tada sugalvojo?
Kas sugalvojo?
Velniop. Šimtas auksinių vyrui, žvėriui ar dievui, kuris mane padurs geriausiai.
Šlamškit savo paukščius ir einam šokt.
Ar kada esi gavęs į snukį?
Ką sakėt, sere Lajoneli?
Stambūs vyrai...
į snukį gauna dažniau nei smulkūs. Ar žinojai?
Ne, bet tikiu.
Ar dėl to kūpriniesi?
Kad negautum į snukį?
Nesikūprinu.
Tu visą vakarą susigūžęs kaip mergelė vestuvių vakarą.
Sere, nenorėjau parodyti nepagarbos, tikrai...
Ten, iš kur aš kilęs, išmoksti būti nepastebėtas.
Dangiškasis Septynetas tau davė ūgį...
Tai būk aukštas.
Nes paskelbsiu tave eretiku ir sudeginsiu ant laužo.
Arba nuskandinsiu. Arba numesiu nuo aukšto...
Nežinau. Ką daro su eretikais?
Degina, milorde.
Gerai.
Ką tu man atnešei?
Sere, aš...
Meldžiu atleidimo. Aš nesupratau...
Nori pelnyti mano malonę...
bet vis tiek atėjai tuščiomis rankomis?
Lordas Kafrenas.
Tas raudonai apsivilkęs nuokruša.
Vengia mokėti nuomą.
Jo žmonės badauja kiekvieną žiemą, bet jis vis tiek nusišveitė tą....
geležėlę iš šeimos rūsio, nes puikiai supranta, kad visi vyrai
trokšta tavo pagalbos arba galvos.
Atėjai mano galvos?
Ką?
Ne.
Tai kokio velnio tu mano palapinėje?
Pavalgyt.
Suprantama.
Pavalgyt.
Kuo tu vardu, žmogau?
Dankas. Seras Dankas.
Kas čia per vardas?
Mėgsti šokt?
O kas nemėgsta?
Bangos pakilo. Nes oras buvo sūrus.
Bet man rūpėjo sužinot, ką vyrai daro, kai miršta jūroje...
Todėl plaukiau tiesiai į audrą.
Nebijojai?
Kiekviename vyre tūno daug vyrų.
Bet aš privalėjau taip.
Audrų žemėse taip darė,
o jeigu jie galėjo, tai galiu ir aš.
Geriau nelaužyt sau galvos dėl to.
Aš laužau dažnai.
Kartais atrodo, kad per dažnai.
Ir tada graužiu save, kad per daug laužau galvą.
-Aš greitas ir stiprus. -Taip.
-Bet tu irgi. -Taip.
Be to, naudotis kalaviju ir ietimi
tave mokė geriausi karalystės meistrai.
Tai kokie gali būti mano šansai?
Jokie.
Bet didžiulė garbė išbandyt save prieš stiprų priešininką.
Nenoriu pasirodyt nepagarbus, sere...
Bet lengva jums kalbėti.
Jūs turit pavardę, palikimą.
O jei aš pralaimėsiu, negalėsiu net žirgo išsipirkt.
Riteris be žirgo - ne riteris.
Taigi.
Tai ką man daryt?
Nežinau.
Aš labai girtas.
Gerai.
Ačiū.
Atsiprašau.
Seras Arlanas iš Grašmedžio.
Jis tarnavo tavo tėvui, kai medžiojo Grifų karalių Raudonuosiuose kalnuose.
-Aš buvau tik berniukas... -Sakei, kad tu dornietis.
Ne, jis sakė, kad pas jį kotas kaip dorniečio.
Ne, aš sakiau, kad pakoriau dornietį.
Gal būtų galima pakalbėti ryte?
Nepažįstu to grašių riterio ir tavęs, brolau. Keliauk sau.
Bet seras Arlanas buvo sužeistas, tarnaudamas tavo tėvui.
Kaip galėjai jį pamiršti?
Mano tėvas į kalnus vedėsi 800 riterių.
Pamiršom vyrus, kurie sumokėjo ne tik žaizdomis.
Meldžiu, sere, man neleis dalyvauti,
jei kas nors iš riterių ar lordų už mane nelaiduos.
O kas man darbo?
Tu!
Ką?..
Ką čia veiki?
Kepu žuvį.
Nori?
Ne, klausiu, kaip čia atsidūrei? Pavogei žirgą?
Įsmukau į mėsininko vežimo galą.
Į mėsininko vežimą...
Tada geriau ieškokis dar vieno.
Manęs neatsikratysi. Užeiga man jau įgriso.
Daugiau tavo įžūlumo nepakęsiu, berniuk.
Reiktų užsimest tave ant žirgo ir pargabent namo.
Tau reiktų joti iki pat Karaliaus Uosto.
Praleistum turnyrą.
Iki Karaliaus Uosto? Tu iš Blusyno?
Ne.
Taip.
Kodėl šitie čia?
Išploviau.
Užkūriau laužą, sugavau žuvį, iššukavau žirgus.
Būčiau ir palapinę pastatęs, bet neradau jos.
Mano palapinė čia.
Čia medis.
Taip, tikram riteriui nieko daugiau nereikia.
Geriau miegosiu po žvaigždėtu dangumi nei tvankioje palapinėje.
O jei ims lyti?
Medžio laja pridengs.
Laja skylėta.
Taip.
Koks tavo vardas?
Dankas.
Seras Dankas. Nelabai tinka riteriui.
Gal čia "Dankano" trumpinys?
Taip.
Seras Dankanas iš...
Seras Dankanas Aukštasis.
Nesu girdėjęs apie tokį.
Pažįsti visus Septynių karalysčių riterius?
Visus gerus pažįstu.
O pats vardą turi, vagišiau?
-Egas. -Egas...
Ką gi, Egai,
reiktų gerai iškaršti tau kailį ir pasiųsti į visas keturias puses.
Bet panašu, kad daug nevalgai.
Jei prisieksi daryti, kaip liepsiu,
priimsiu tarnauti, kol vyks turnyras.
O paskui...
Žiūrėsim.
Daug neturiu, bet jei nutarsiu tave pasilikti,
būsi aprengtas ir pamaitintas.
Drabužiai gali būti iš šiurkščios drobės, o valgyti teks sūdytą jautiena ir žuvį,
bet alkanas nebūsi.
Ir prižadu, kad nemušiu tavęs.
Nebent prisiprašysi.
Taip, milorde.
Sere.
Aš esu tik klajojantis riteris.
Krintanti žvaigždė neša laimę tam, kas ją mato.
Miegok, berniuk.
Visi kiti riteriai jau tūno savo palapinėse
ir žvelgia į šilkus, o ne į dangų.
Nori per ausį?
Tai sėkmė šypsosis tik mums vieniems?
Vertė: Ramunas Baksys