Nu știu vorbele cuvenite.
S-ar cădea să fie un septon aici.
Ai fost un cavaler adevărat.
Nu m-ai bătut niciodată pe nedrept.
Fir-ar al naibii!
Mai puțin la Iazul Fecioarei.
Feciorul mâncase plăcinta văduvei.
Nu eu. Doar ți-am tot spus.
Fir-ai tu să fii!
Nu mai contează acum.
Ți-aș lăsa sabia, dar ar...
Doar ar rugini în țărână.
Mi-aș dori să nu te fi prăpădit, ser.
Voi îngriji bine caii.
M-aș ospăta ca regii dacă v-aș da pe voi trei.
Un an, ba chiar doi.
Dar apoi ce-aș face?
Drumul ăsta duce la nelegiuiri sau cerșetorie.
Am putea merge într-un oraș.
În Debarcaderul Regelui? Lannisport?
M-aș putea alătura Pazei Orașului.
Nu mai silui femeia, ser!
Mi se potrivește-n pumn la fel de bine ca lui.
Iar pe Pajiștea Ashford are loc un turnir.
Seara bună! Tu ești grăjdarul aici?
Îmi vreau buiestrașul periat și ovăz pentru toți trei.
- Te poți îngriji de ei? - Dac-aș vrea, aș putea.
Ia vezi! Îngrijește-te de cai!
O să primești un bănuț. Altfel, o scatoalcă.
Șezi unde poftești!
Avem un miel bun, fript cu mirodenii,
și rațe vânate de fiu-meu. Ce poftești?
Și miel, și rață.
Ești destul de voinic pentru amândouă.
- E cale lungă până la Ashford? - O zi.
Băiatul a văzut de calul tău sau iar a șters-o?
- Nu, e acolo. - Jumătate de oraș e la turnir.
S-ar fi dus și ai mei, dacă i-aș fi lăsat.
Jur că nu pricep de ce. Doar cavalerii-s tot oameni și ei.
Și n-am auzit să fi schimbat vreun turnir prețul ouălor.
Tot la turnir mergi și dumneata?
Să știi că te-am visat.
Să nu-ndrăznești să te-apropii de mine, auzi?
Milord?
Nu-l băga în seamă, ser. Merg să-ți aduc mâncarea.
Băiete!
- Milord! - Hoțomanule!
N-am vrut să te jignesc.
Scoate-ți numaidecât armura! Iute!
Bucură-te că Tunet nu te-a aruncat direct în capul ăla nătâng!
E cal de luptă, nu ponei de joacă.
L-aș călări la fel de bine ca tine.
Tacă-ți fleanca aia neobrăzată!
Sunt cavaler, dacă vrei să știi.
Nu arăți ca un cavaler.
Ce, toți cavalerii arată la fel?
Nu, dar nici ca tine n-arată niciunul.
Ai centura făcută din sfoară.
Cât timp îmi ține teaca, e numai bună.
Să-nțeleg că mergi la turnir?
Ai de gând să te înscrii?
- Da, așa mă gândeam. - Ia-mă cu tine, ser! Te rog.
- Și maică-ta ce-o să zică despre asta? - Nu mare lucru.
E moartă.
Hangița nu e mama...?
- Ești orfan? - Dar tu ești?
Da, am fost, cândva.
Până m-a luat bătrânul sub aripa lui.
M-a învățat să lupt, să călăresc și...
El m-a învățat tot ce știu.
Cât de bine a putut.
Dacă m-ai lua cu tine la Ashford, ți-aș sluji drept scutier, ser.
M-ai putea învăța tu pe mine. Cât de bine poți.
Nu, n-am nevoie de scutier, flăcău.
Orice cavaler are nevoie de scutier. Tu, mai mult decât alții, din ce văd.
Iar tu pari să ai nevoie de o scatoalcă.
Umple-mi sacul ăsta cu ovăz! Mă pornesc spre Ashford.
Singur.
Uite, băiete...
Ascultă la mine, ți-e mai bine să nu fii scutierul unuia ca mine.
Pentru ajutorul tău.
N-ai decât să fii îmbufnat. Știu că o să-l iei de cum plec.
Iertare, oameni buni.
Aș dori să vorbesc cu maestrul jocurilor.
Ce vrei, omule?
Iar te-am învins!
Am venit pentru turnir.
Turnirul stăpânului meu e o întrecere între cavaleri.
Ești cavaler?
Ia gata!
Cavalerul are și-un nume oare?
Dunk.
Ser Dunk.
I-am fost de mic scutier lui ser Arlan de Pennytree.
M-a uns cavaler înainte să se prăpădească, cu propria sabie.
Iată-i bănuțul aici, în mâner.
E o sabie, de asta nu încape îndoială.
Dar n-am auzit de niciun Arlan de Pennytree.
Zici că i-ai fost scutier?
Și-a dorit mereu să devin cavaler într-o bună zi, la fel ca el.
Voi ajunge și eu cavaler într-o bună zi, ser?
La fel ca dumneata?
Pe patul de moarte, mi-a cerut spada și m-a pus să îngenunchez.
Mi-a cerut să fiu un cavaler bun, să-i apăr pe cei slabi și nevinovați.
Să slujesc regatul cu toate puterile mele. I-am jurat că voi face întocmai.
Orice cavaler poate face pe altul cavaler.
Dar au fost martori la învestirea ta?
Doar un sturz într-un arbust țepos.
Băiete, aici ești în Ashford.
Știi ce se alege aici de bărbații care nesocotesc jurămintele sfinte?
- Nu, nu știu. - Sunt atârnați, despuiați,
de mâini și de picioare.
Sunt coborâți cu fundu-nainte direct într-o țeapă și lăsați să cadă.
I se spune „scaunul Ashford”.
Așa că te mai întreb o dată.
Ai avut martori la învestire, în afară de o afurisită de pasăre?
Ei bine...
Vezi dumneata, ploua atunci.
Te-am luat nițel peste picior.
Auzi, „scaunul Ashford”...
Ai încasat una-n cap?
- Ăsta-i Reach, nu Ținuturile Riverane. - Scaunul Ashford...
Crezi că împiedicăm niște țărani pisălogi
care mișună pe-aici să participe la turniruri?
Îți trebuie bani.
Armură, cai, ajutoare, pregătire, zeii fie milostivi.
Închipuie-ți că un biet țăran l-ar înfrunta pe Lyonel Baratheon.
- Ar fi... - Un alt fel de divertisment.
Păi, țăran nu sunt.
Și totuși, așa ai venit îmbrăcat.
Ascultă-mă.
Lordul Ashford se socotește important, de ce, n-aș putea să-ți spun,
dar asta înseamnă că trebuie să resping orice cavaler
sau mercenar care vrea să participe.
Pricepi? În turnir se înfruntă prinți.
Firește, înțeleg.
Răposatul tău stăpân.
Cavalerii adevărați, adunați aici, îl cunoșteau?
Era un pavilion...
cu flamura Casei Dondarrion.
În fruntea ei e ser Manfred.
Ser Arlan l-a slujit pe tatăl său în Dorne, cu câțiva ani în urmă.
Ser Manfred își va aminti de mine.
Fără îndoială, numai după miros.
Dacă va garanta că ești om de onoare, adu-l aici cu tine
înainte să înceapă mâine turnirul. Lasă-ți însoțitorii aici.
- Voi face întocmai. - Bine.
Ești conștient că cei înfrânți în turnir își cedează armele,
armura și calul învingătorilor, trebuind să le răscumpere?
- Da. - Și ai bani pentru răscumpărare?
Pe zei, nu.
Vreau să spun că nu voi avea trebuință de bani.
Pe cele șapte iaduri...
Ai grijă de ei doi, fetițo!
Iertare, seri. Trebuie să vorbesc cu ser Manfred.
Doarme, ser.
Pentru un cerb, trezește-l.
Păi, eu...
Nu am niciun cerb.
Ce fel de cavaler n-are cerb?
- E un cavaler rătăcitor, nu? - Ce e?
Tot un cavaler, numai că mai trist.
Ba nu, nu sunt trist.
Doarme pe unde-apucă, fiindcă nu-l primește niciun stăpân.
Chiar că-i trist.
Iar ser Manfred i-a și regulat nevasta.
Nu, n-am nevastă.
La el vin mulți soți încornorați.
Îi place să reguleze neveste.
Aproape la fel de mult ca pe noi.
Mi-a zis că e pornit să facă toată lumea roșcată.
Păi, noi suntem deja roșcate.
Că bine spui.
Păi... când credeți că o să se trezească ser Manfred?
Mai încearcă o dată pe la apus.
La apus, deci.
- Pe curând! - Da.
Fir-ar!
Oare de ce-o fi zis asta?
Doar nu-s trist.
Cel puțin, nu așa de trist încât să stârnesc vorbe.
Și-apoi, ser Arlan avea o vorbă: cavalerul rătăcitor
e cavalerul desăvârșit.
Când vom câștiga prima confruntare,
vom primi armura și calul celui înfrânt sau aurul lui.
Atunci n-o să mai fiu trist.
Știu. Ziceam și eu... Dacă o să câștigăm.
Nu-i păcat de moarte să gândești uneori și pozitiv.
Nu-mi pierde vremea de pomană, Raymun!
Ești un șobolan bun de nimic, un netrebnic.
Tu la ce caști gura, Ochi-Albaștri?
Aia de la brâu e o spadă lungă?
Da, e a mea, de drept.
Ce ciudățenie mai spui și tu!
Sunt ser Steffon Fossoway.
Să ne întrecem!
După cum vezi, vărul meu e necopt.
Acceptă, ser!
Oi fi eu necopt, dar văru-meu e putred până la miez.
- Scoate-i gărgăunii din cap! - Gura!
Vă mulțumesc, dar am treburi de rezolvat.
Ce? Da, sigur ai de rătăcit pe undeva.
Mai ești și ditai namila.
Nătărău de nimic!
Ser Grance!
Ar trebui să căutăm un loc mai liniștit.
Fir-ar al naibii!
- Încă doarme. - Și-acum?
Picioarele mâncate de gută-s de vină.
Negreșit, una din micile suferințe absurde ale vieții.
Nopțile lui sunt tare zbuciumate, sărmanul de el.
Fără doar și poate, numai că...
Trebuie să vorbesc numaidecât cu el,
ca să mă pot înscrie mâine pe listă.
Ce tot zice?
Vorbește despre turnir.
E tare periculos.
Da, păi...
Nu-i ca și cum aș avea de ales, nu?
Iar dacă vreau să slujesc la un castel...
Trebuie să-și pună trupul la bunul-plac al străinilor.
Nu noi ne ocupăm cu asta?
Taci! Trebuia să te prefaci moartă.
Găsește-ți o meserie mai sigură, băiete.
- Vei fi mai fericit. - Ca de la o curvă la alta.
De ce râdeți de mine?
Doar vă ceream o mână de ajutor.
Mă întorc la ser Manfred mâine-dimineață.
- Îmi pare rău, băiete. - Nu voiam să râdem de tine.
Vedem o mulțime de băieți necopți la fiecare turnir.
Gloria e doar în capul lor, niciodată în mâini.
Poate că eu voi fi diferit.
Fii blând cu trupul tău, cavalere.
E ultimul pe care îl ai.
Eroul nostru viteaz îi dă înainte
Lăsând în urmă tot ce cunoaște
Un tată și un prieten
Lumea ar putea părea nemiloasă
Soarta i-a croit calea singuratică
Prin ținuturi ale neprevăzutului
Un băiat fără căpătâi riscă totul
Trecând cu vederea privirile piezișe
Poate că e doar neghiob
Ținându-și strâns scutul sclipitor
Ambiția sa e o mare onoare
Trebuie să țină ascuns un adevăr
Căci dacă forma-i umilă e dată la iveală
Îl așteaptă o moarte crâncenă, în flăcări
Dacă dragonul va descoperi
Doar un bărbat sub o mască bine făurită
Juma’-de-Om! Juma’-de-Om!
- Ți se pare că-s jumătate de om? - Da.
Jumate om, jumate uriaș.
Îmi pare rău. Nu trebuia să te-ndemn să-mi înfrunți vărul.
Dacă putea, îți vătăma o mână sau un genunchi.
Îi place să betegească oameni pe câmp,
în caz că dă apoi peste ei la turnir.
Tu ai scăpat teafăr.
Fiindcă-i sunt neam.
Deși el e din ramura aia mai bună,
după cum îmi amintește mereu.
Tu și vărul tău veți lua parte la turnir?
El, da.
M-aș înscrie și eu, dacă aș putea, dar sunt doar un scutier.
Lupți bine, pentru un scutier.
Văd în ochii tăi că vei provoca pe cineva.
Scutul cui vrei să-l faci bucăți?
Nu contează.
Asta se cuvine să spui.
Deși contează enorm.
Ți-e foame?
Mereu mi-e foame.
E Lyonel Baratheon. I se spune Uraganul Râzător.
Mi-l închipuiam mai mare.
Cu patru mii de ani în urmă...
- Acum patru mii de ani... - Unde te duci?
Aud numai nătărăi. Pe mine nu m-aud deloc.
Mi-a trecut un lucru profund prin minte, dacă vrea cineva să mă asculte.
Cu patru mii de ani în urmă,
strămoșii noștri s-au adunat pe câmpul mare
de afară, ca să se ciomăgească, să se amuze și să se veselească.
Și se spune că acela a fost primul turnir din ținut.
Dar iată ce spun eu.
Ce naiba voiam să spun? Primul turnir...
Oamenii nu ar fi putut născoci o asemenea bucurie.
Deci cine o fi creat-o?
Ziceți, cine?
Fir-ar! O sută de monede de aur omului, fiarei sau zeului care mă ciomăgește bine.
Acum mâncați-vă păsările, ca să putem dansa!
Ai încasat vreodată un pumn în figură?
Iertare, ce-ați spus, ser Lyonel?
Bărbații voinici...
o încasează mai des decât pricăjiții, știai?
Nu, dar cred că aveți dreptate.
De aceea umbli cocârjat?
Ca să nu-ți iei vreun pumn?
Nu umblu cocârjat.
Zău, te-ai făcut mic toată seara, ca o fecioară-n noaptea nunții.
Ser, vă spun sincer, nu am vrut să vă jignesc.
De unde mă trag eu, înveți să treci neobservat, atâta tot.
Cei șapte zei te-au făcut lungan,
așa că fii lungan.
Altminteri, te declar eretic și te ard pe rug.
Te înec, îți dau drumul de la înălțime...
Habar n-am. Ce pățesc ereticii?
Îi ardem pe rug, milord.
Bine.
Ce mi-ai adus?
Ser, eu...
Vă cer iertare. Nu mi-am dat seama că...
Vrei să-mi intri în grații...
și totuși vii cu mâna goală?
Lordul Cafferen.
Jigodia îngâmfată în roșu.
E în urmă cu plata arendei.
Supușii lui îndură foamea în fiecare iarnă și până și el și-a lustruit...
tinichelele din pivnițele familiei, înțelegând că toți oamenii, în felul lor,
își doresc fie ajutorul, fie capul tău.
Să înțeleg că îmi vrei capul?
Poftim?
Nu!
Nici pomeneală!
Atunci ce mama dracului cauți în cortul meu?
Cina.
De fapt, chiar are noimă.
Cina.
Cum te numești, omule?
Dunk. Ser Dunk.
E absolut ridicol.
Îți place să dansezi?
La fel ca oricui.
Marea s-a umflat. Puteai linge sarea din aer.
Dar descoperisem ce fac bărbații când mor pe mare,
așa că am înaintat în inima furtunii.
Nu v-a fost teamă?
În fiecare bărbat sălășluiesc mai mulți.
Dar asta aveam de făcut.
Așa făcuseră mereu cei din Ținuturile Furtunii.
Dacă ei reușiseră, aveam să reușesc și eu.
Cel mai bine era să nu mă mai frământ.
Eu mă frământ mult.
Uneori cred că mă frământ prea mult.
Și apoi mă frământă gândul că mă frământ.
- Sigur, sunt iute și puternic. - Fără îndoială.
- Dar și dumneata ești. - Desigur.
Și-apoi, ați învățat să luptați cu spada și lancea
de la cei mai buni maeștri de arme din ținut.
Vreau să spun... ce șanse am eu, la drept vorbind?
N-ai absolut nicio șansă.
Dar e o mare onoare să-ți măsori puterile cu un dușman vrednic.
Fără supărare, ser.
Vă e ușor să spuneți asta.
Aveți un nume, o moștenire.
Dacă voi fi înfrânt o dată, nu-mi voi putea răscumpăra calul.
Un cavaler fără cal nu mai e cavaler.
Într-adevăr.
Și-atunci, ce să fac?
Nu știu.
Mi s-a urcat băutura la cap.
Bun așa.
Mulțumesc.
Scuze.
Ser Arlan de Pennytree.
L-a slujit pe tatăl dumitale, l-a vânat pe Regele Vultur în Munții Roșii.
- Eram doar un băiețandru... - Parcă spuneai că ești din Dorne.
Nu, a zis că e dotat ca unul din Dorne.
Nu, am zis că am spânzurat oameni din Dorne.
Am putea sta de vorbă mâine-dimineață?
Nu-l cunosc nici pe cavalerul tău, nici pe tine, frate. Hai, valea!
Dar ser Arlan a fost rănit în slujba tatălui dumitale.
Cum să-l fi uitat?
Tata a luat cu el 800 de cavaleri în munții aceia.
Am uitat oameni care au avut o soartă mai cumplită.
Vă rog, ser, nu-mi dau voie să iau parte la turnir
dacă nu garantează pentru mine un cavaler sau un lord.
Și ce-mi pasă mie?
Tu!
Ce...?
Ce faci?
Frig un pește.
Vrei și tu?
Nu, vreau să zic... Cum ai ajuns aici? Ai furat vreun cal?
M-am urcat într-o căruță cu miei.
Auzi, o căruță cu miei...
Ai face bine să găsești alta.
Nu mă poți izgoni. M-am săturat de hanul ăla.
Ascultă la mine. Să nu mai aud altă obrăznicie, băiete!
Ar trebui să te urc pe cal și să te duc acasă.
Ar trebui să călărești până la Debarcaderul Regelui.
Ai pierde turnirul.
Debarcaderul Regelui? Ești din Fundătura Puricilor?
Nu.
Bine.
Ce caută alea acolo?
Le-am spălat.
Am făcut focul, am prins peștele și-am țesălat caii.
Ți-aș fi ridicat și pavilionul, dar nu am găsit niciunul.
Ăla-i pavilionul meu.
Ăla-i un copac.
Da, e singurul pavilion de care are nevoie un cavaler adevărat.
Mai bine dorm sub cerul liber decât într-un cort afumat.
Și dacă plouă?
Copacul mă va adăposti.
Apa trece printre ramuri.
Adevărat.
Cum te numești?
Dunk.
Ser Dunk. Nu-i un nume demn de un cavaler.
Vine de la Duncan?
Da.
Ser Duncan de...
Ser Duncan Vlăjganul.
N-am auzit de el.
Cunoști toți cavalerii din cele Șapte Regate?
Pe-ăia buni.
Tu ai un nume, hoțomanule?
- Mă cheamă Egg. - Egg.
Ei bine, Egg,
ar trebui să te bat măr și să te trimit de unde-ai venit.
Dar nu pari să mănânci mare lucru.
Și dacă juri să nu-mi ieși din cuvânt,
te las să mă slujești la turnir.
După aceea, ei bine...
rămâne de văzut.
Nu am nici eu mare lucru, dar, dacă îți vei merita locul aici,
voi avea grijă să ai haine și mâncare.
Hainele s-ar putea să fie aspre, iar mâncarea, vită sărată și pește sărat,
dar n-ai să flămânzești.
Și îți promit că n-am să te bat.
Decât pe bună dreptate.
Da, milord.
Ser.
Sunt doar un cavaler rătăcitor.
Steaua căzătoare le aduce noroc celor care o văd.
Ia și te culcă, băiete!
Toți ceilalți cavaleri sunt acum în pavilioanele lor
și privesc un strat de mătase, nu cerul.
Vrei una peste cap?
Deci norocul e numai al nostru?
Traducerea: Lucia Popovici