Jag vet inte vad man ska säga.
Det borde vara en septon här.
Ni var en sann riddare. Ni slog mig aldrig utan gott skäl.
Fan!
Förutom den där gången i Maidenpool.
Det var värdshuspojken som åt änkans paj.
Inte jag. Jag sa ju det.
Du din...!
Det gör detsamma nu.
Jag hade lämnat kvar ert svärd, men det skulle bara rosta sönder.
Jag önskar att ni inte hade dött, ser!
Jag ska ta hand om hästarna.
Jag skulle kunna äta som en kung om jag sålde er.
I ett år eller två. Men sedan, då?
Den vägen slutar med fredlöshet eller tiggeri.
Vi kan bege oss till en stad.
King's Landing? Lannisport?
Jag kan gå in i Stadsvakten.
"Sluta våldta, ser!"
Det passar min hand lika bra som hans.
Och det ska bli tornerspel på Ashfords gärde.
Hej. Är det du som är stallpojken?
Jag vill ha ridhästen ryktad, och havre till alla tre.
-Kan du sköta om dem? -Det skulle jag kunna, om jag ville.
Seså! Du får ett kopparmynt om du gör bra ifrån dig, annars en örfil.
Sitt var ni vill.
Vi har rostat lamm med örter, och anka som min son har skjutit.
-Vad vill ni ha? -Både och.
Er aptit är säkert stor nog.
-Hur långt till Ashford? -En dagsritt.
Tog min pojke hand om er häst eller har han smitit igen?
-Han är där. -Halva byn är på tornerspel.
Det hade min också varit, om jag lät honom.
Men jag begriper inte varför. Riddare är skapta som alla andra män.
Och en dust förändrar knappast äggpriset.
Ska ni dit själv?
Jag drömde om dig.
Håll dig borta från mig. Hör du mig?
Mylord?
Bry er inte om honom, ser. Jag ska ordna med maten.
-Hördu! -Mylord...
-Tjuv! -Jag menade inget illa.
Ta av dig rustningen. Nu!
Var glad att Åskan inte sparkade dig i ditt dumma huvud.
-Han är en stridshäst och ingen ponny. -Jag kan rida honom lika bra som ni.
Var inte så fräck i mun!
-Jag är faktiskt riddare. -Ni ser inte ut som en.
-Ser alla riddare likadana ut? -Nej.
Men de ser inte ut som ni.
Ert bälte är gjort av rep.
Det duger till att hålla svärdsskidan.
Ska ni till torneringen? Ska ni anmäla er?
-Ja, jag antar det. -Låt mig följa med, ser. Snälla!
-Vad skulle din mor säga? -Inte mycket.
-Hon är död. -Är värdshusvärdinnan inte din...
-Är du föräldralös? -Är ni det?
Jag var det, en gång i tiden. Tills min herre tog hand om mig.
Han lärde mig att slåss, rida och... Han lärde mig allt.
Så gott han kunde.
Om ni tar med mig till Ashford kan jag bli er väpnare.
-Ni kan lära upp mig, så gott ni kan. -Jag behöver ingen väpnare.
Alla riddare behöver en väpnare. Ni mer än de flesta.
Och du ser ut att behöva en örfil.
Fyll säcken med havre. Jag ska till Ashford...ensam.
Pojk? Tro mig...
Du vill inte vara väpnare åt en sådan som jag.
Som tack för hjälpen.
Tjura, du. Du plockar nog upp det så fort jag har gett mig av.
Ursäkta mig? Jag söker tornermästaren.
Vad vill du, karl?
Jag...vill anmäla mig till torneringen.
Min lords tornering är en tävling för riddare.
Är du riddare? - Hörni!
En riddare med ett namn, måhända?
Dunk. Ser Dunk.
Jag var väpnare åt ser Arlan av Pennytree från barnsben.
Han dubbade mig före sin död, med sitt eget svärd.
Ni ser hans mynt där, i fästet.
Nog är det ett svärd.
Men Arlan av Pennytree känner jag inte till. Var du hans väpnare?
Han ville alltid att jag skulle bli riddare, som han själv var.
Ska jag bli riddare en dag, ser? Som ni är?
När han låg för döden anhöll han om sitt långsvärd och bjöd mig att knäböja.
Anbefallde mig att vara en god riddare, beskydda de svaga och oskyldiga...
...och tjäna riket med all min kraft. Och det svor jag att göra.
Alla riddare kan dubba andra till riddare.
Bevittnade någon dubbningen?
Bara en rödhake i ett hagtornsträd.
Det här är Ashford.
Vet du vad vi gör med män som ljuger om heliga eder?
-Jag ljug... -Vi hänger er, nakna, i händer och fötter.
Sedan sänker vi ner er med rövhålet först på en vässad påle och knullar er med den.
Det kallas "Ashford-stolen", så jag frågar dig igen:
Bevittnade någon din dubbning, förutom en förbaskad sångfågel?
Jo, alltså... Det regnade och...
Jag skojar med dig.
Ashford-stolen...! Har du fått en spark i huvudet?
Vi är i Vidden, inte Flodlandet.
Tror du vi hemsöks av torpare som härjar runt och anmäler sig till torneringar?
Man behöver pengar...
...rustning, hästar, mannar och träning. Må gudarna vara barmhärtiga.
Tänk dig en stackars bonde rida dust mot Lyonel Baratheon!
-Det skulle vara... -En annan typ av underhållning.
-Jag är ingen bonde. -Ändå är du klädd som en.
Lyssna...
Lord Ashford anser sig vara mycket viktig, gudarna vet varför.
Min uppgift är att hejda varenda riddare och knekt som vill utmana.
Förstår du? Vi har prinsar på besök.
Självfallet.
Din salig herre...
Finns det någon riddare här som känner till honom?
Jag såg ett tält... med huset Dondarrions flagg.
-Ser Manfreds. -Ser Arlan tjänade hans far i Dornien.
-Han minns oss säkert. -Säkerligen enbart på lukten.
Kom tillbaka om han vill gå i god för dig, utan dina följeslagare.
Uppfattat.
Du vet väl att förloraren-
-överlämnar vapen, rustning och häst till segraren mot en lösen?
-Ja. -Har du pengar att betala lösen med?
Vid gudarna, nej!
Jag menar... Det kommer inte att behövas.
Sju helv...
Håll ett öga på de där två.
-Ursäkta mig? Jag söker ser Manfred. -Han tar en tupplur, ser.
-Jag väcker honom för en silverhjort. -Jag...
-Jag har inga pengar. -Vad är du för riddare?
-Han är häckriddare. -En vadå?
De är som riddare, fast sorgligare.
-Jag är inte sorg... -De sover i häckarna. De är herrelösa.
Sorgligt. Till råga på allt har ser Manfred knullat hans hustru.
-Jag har ingen hustru. -Det brukar springa äkta män här.
-Han knullar gärna hustrur. -När han inte knullar oss.
Han vill färga hela världen röd, sa han.
-Vi är redan röda. -I sanning.
När tror ni att ser Manfred vaknar igen?
-Han kan försöka igen i kvällningen. -I kvällningen...
-Adjö! -Ja.
Tusan...
Varför sa hon så?
Vi är inte sorgliga.
I alla fall inte sorgliga nog att besvara ett sådant påstående.
Ser Arlan hävdade alltid att häckriddare var de sannaste riddarna.
Om vi vinner en dust får vi förlorarens rustning och häst-
-eller hans guld. Det är inte så sorgligt.
Jag vet. Om vi vinner, sa jag.
Det är inte förräderi att tänka en trevlig tanke.
Larva dig inte, Raymun!
Du är en odugling, en värdelös råtta.
Vad stirrar du på, din blåögda fitta?
Är det där ett långsvärd?
-Ja, jag är dess rättmätige ägare. -Märklig sak att säga.
Jag är ser Steffon Fossoway.
Kom och gör ett försök. Som du ser är min kusin inte mogen.
Gör det, ser. Jag kanske inte är mogen, men min kusin är genomrutten.
-Banka kärnorna ur honom. -Tyst!
Tack, men jag har ärenden att uträtta.
I häckarna, säkerligen.
Vilket jävla åbäke! Dumme fåne.
Ser Grance!
Vi kanske ska hitta en lugnare lägerplats.
Fy fan.
-Han sover fortfarande middag. -Fortfarande?
På grund av hans giktbrutna tår.
Ett av livets absurda små eländen, i sanning.
-Han sover oroligt om natten, stackarn. -Säkerligen, men...
Jag måste tala med honom, så att jag kan anmäla mig...i morgon.
-Vad handlar detta om? -Han menar torneringen.
-En farlig syssla. -Jo, men...
Jag har inget överflöd av valmöjligheter. För att få tjänst på ett slott...
...måste han sätta sig i fara för att roa främlingar.
-Är inte det vårt jobb? -Håll tyst! Du ska vara död.
Hitta ett mindre farligt yrke.
-Det skulle göra dig lyckligare. -Från en hora till en annan.
Måste ni håna mig? Jag bad bara om hjälp.
Jag försöker igen i gryningen.
-Förlåt. -Det var inte meningen att håna.
Vi möter gröna pojkar på alla torneringar.
De strävar förgäves efter ära.
Mitt öde kanske är ett annat.
Var god mot er kropp, riddare. Det är troligen den enda ni får.
Vår hjälte kämpar vidare, han lämnar trygghetens vård.
En fader och en vän, världen kan tyckas hård.
Ödet har sträckt hans ensliga väg genom slumpens gångar.
En fattig pojke vågar allt, blundar för blickar långa.
Kanhända han är oklok. Han håller fast sin sköld.
Stor ära vill han vinna, ser till att sanningen döljs.
Om hans ringa börd avslöjas blir döden hemsk och hätsk.
Skulle draken upptäcka en simpel man, förklädd.
Halvman! Halvman!
-Ser jag ut som en halvman? -Ja! Till hälften man, till hälften jätte.
Jag ber om ursäkt. Jag borde inte ha manat dig att utmana min kusin.
Han kunde ha brutit din hand eller ett knä.
Han klubbar männen på övningsfältet, ifall de skulle mötas på rännarbanan.
-Han bröt inga ben på dig. -Jag är av hans blod.
Men han är den äldre grenen på äppelträdet, vilket jag ofta får höra.
-Ska ni rida i torneringen? -Han ska det.
Jag hade gjort det om jag kunnat, med jag är bara väpnare.
Du är skicklig för att vara väpnare.
Du ser ut som en utmanare. Vems sköld tänker du välja ut?
-Det gör ingen skillnad. -Så säger alla utmanare.
Trots att det gör all skillnad.
-Är du hungrig? -Alltid.
Lyonel Baratheon. Han kallas Skrattande stormen.
-Jag trodde att han skulle vara större. -För fyra tusen år sedan...
-För fyra tusen år... -Vart ska du?
Jävla fittor. Jag hör knappt vad jag tänker.
En djupsinnig tanke har slagit mig! Om någon ids lyssna.
För fyra tusen år sedan-
-samlades våra förfäder på det där...stora fältet därute-
-för att sticka varandra med pinnar, för nöjes skull.
Det sägs att det var detta lands första dust. Enligt min mening...
Vad fan hade jag tänkt säga? "Första dust..."
Människor kan inte ha uppfunnit ett sådant stort nöje.
Så vem gjorde det?
Vem?
Skit samma. En påse guld till den som lyckas sticka mig!
Ät nu! Så att vi kan dansa.
Har du blivit slagen på käften någon gång?
-Förlåt, ser Lyonel? -Storvuxna män...blir slagna oftare.
Visste du det?
Nej, men jag tror er.
Är det därför du går med krökt rygg? För att inte bli slagen?
Det gör jag väl inte.
Du har tittat ner hela kvällen som en jungfru på sin bröllopsnatt.
Det var inte min mening att vara ohövlig, ser.
Där jag växte upp fick man lära sig att inte märkas.
De Sju förlänade dig din längd...
...så sträck på dig!
Annars förklarar jag dig som kättare och bränner dig på bål.
Dränker dig, knuffar ner dig från en hög...
-Jag vet inte. Vad gör man med kättare? -Bränner dem, mylord.
Nåväl.
Vad har du med dig för gåva?
Ser, jag... Jag ber ödmjukast om ursäkt.
Jag visste inte...
Du vill ställa dig in hos mig... men kommer hit tomhänt?
Lord Cafferen, den självbelåtne fittan i rött...
Han betalar knappt sin skatt. Hans folk svälter varje vinter.
Men till och med han skramlade fram den här...leksaken ur sin släkts källare-
-för han begriper att alla män-
-antingen vill ha hjälp eller vill ta någons huvud.
Är du ute efter mitt huvud?
Va...? Nej!
-Nej. -Så vad fan gör du i mitt tält?
K-kvällsvard...
-Välbetänkt, faktiskt. -Kvällsvard.
Vad heter du, karl?
-Dun... Ser Dunk. -Så löjligt.
-Tycker du om att dansa? -Det gör väl alla?
Vågorna böljade. Man kunde slicka saltet ur luften.
Men jag ville lära mig vad män gör när de dör till havs...
...så jag styrde in i stormen.
Var ni inte rädd?
Varje man rymmer flera män.
Jag hade inget val. Stormlandets folk hade gjort det i alla tider-
-och om de klarade av det, så skulle jag göra det med.
Det var bäst att inte våndas.
Jag våndas mycket.
Ibland våndas jag för mycket, och då börjar jag att våndas över det i stället.
-Jag är snabb och stark, förvisso. -Förvisso.
-Men det är ni också. -Förvisso.
Dessutom har ni övat med rikets främsta rustmästare.
Jag menar... Vad har jag för utsikter att lyckas, i all ärlighet?
Inga alls.
Men det är en stor ära att få mäta sig mot en värdig motståndare.
Med all respekt, ser... Det är lätt för er att säga.
Ni har ett namn, ett arv.
Ett förlorat lopp och jag har förlorat min häst.
Och en riddare utan häst är ingen riddare.
Vad ska jag göra?
Jag vet inte.
Jag är väldigt full.
Nåväl... Tack.
Förlåt!
Ser Arlan av Pennytree.
Han tjänade er höge fader i jakten på Gamkungen i Röda bergen.
-Jag var ung, men... -Sa ni inte att ni var dornier?
Han sa "välhängd som en dornier".
Jag sa att jag har hängt dornier.
-Vi kanske kan talas vid i morgon. -Jag känner varken till er knekt eller er.
Försvinn.
Ser Arlan blev sårad i er fars tjänst! Hur kan ni ha glömt honom?
Far hade åttahundra svärd med sig i bergen.
Vi har glömt män som fått mer än ett sår.
Snälla. Jag får inte ställa upp om inte en riddare eller lord går i god för mig.
Vad rör det mig?
Du där! Vad...?
-Vad gör du? -Grillar fisk. Vill ni smaka?
Nej, jag menar... Hur tog du dig hit? Har du stulit en häst?
-Jag fick skjuts bak på en lammkärra. -En lammkärra...
-Du får se till att hitta en ny kärra. -Jag hade fått nog av värdshuset.
Nu räcker det med fräckheter, pojk. Jag borde rida hem med dig.
Då måste ni rida ända till King's Landing och missar torneringen.
-King's Landing? Är du från Loppsänkan? -Nej.
Visst.
-Vad gör de där? -Jag har tvättat dem.
Jag har gjort upp eld, fiskat och ryktat hästarna.
Jag hade gärna rest ert tält, men jag kunde inte hitta något.
-Där har du mitt tält. -Det är ett träd.
Det är det enda tältet en sann riddare behöver.
Jag sover hellre under stjärnhimlen än i ett rökigt tält.
Tänk om det regnar.
-Trädet ger mig skydd. -Träd läcker.
-I sanning. -Vad heter ni?
-Dunk. -Ser "Dunk"? Det är inget riddarnamn.
-Är det en kortform av "Duncan"? -Ja... Ja.
Ser Duncan av...
-Ser Duncan den långe. -Aldrig hört talas om.
-Kan du namnet på alla rikets riddare? -Alla skickliga riddare.
Har du ett namn, tjuv?
-Egg. -Egg?
Nåväl, "Egg". Jag har all rätt att prygla och skicka i väg dig.
Men du ser ut att inte få i dig mycket mat.
Och om du lovar att lyda...
...får du tjäna mig under torneringen.
Efter det... Ja, vi får se.
Jag har inte mycket att erbjuda, men om du visar dig värdig...
...ska jag hålla dig med kläder och mat.
Kläderna kanske är grova och maten saltad-
-men du kommer inte att gå hungrig.
Och jag lovar att inte slå dig. Om du inte förtjänar det.
-Ja, mylord. -"Ser".
Jag är en enkel häckriddare.
Ett stjärnfall bringar lycka till dem som ser det.
Sov nu.
Nu ligger de andra riddarna i sina tält-
-och tittar upp på sidentyg i stället för himmel.
Vill du ha en örfil?
Så turen är enbart vår?
Översättning: Emilia Svensson